![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjeTGDbBp9RjGecINo5sTvWpg6FtdhZI79GCj8P0DNMVkKE6U1aGCu899OPSZDgJV1F0df0X0h4ojeAZroZsDa8fgejf3-KkMc8Ignfzukppt7Rh9KRFhX7inSj4N2y6_ukvDB6Gg/s320/Hume.jpg)
Ved første øyekast kan hans arbeider forbindes med det 18.
århundrets bekymringer, problemer og samfunnsutfordringer. Hans arbeider er regnet
for ekstremt viktige. Han la vekt på hvordan hver og ens individuelle erfaring,
formet oppfatninger om for eksempel sosiale, økonomiske og kulturelle
anliggender – for å nevne noe, men det er altså det observerte som er viktig
for Hume. Men man kan likevel allerede nå peke på Humes induksjonsproblem: Hvis
det er slik Hume sier, at all kunnskap bygger på erfaring, har Hume erfart all
kunnskap? Her kan man igjen innvende at noen handlinger et mennesker gjør er
basert på antakelser, og ikke kunnskap – fordi det for eksempel er asymmetrisk
informasjon mellom to aktører? Også derfor bør det derfor være moderasjon oss
mennesker i mellom. Dette er hele grunnlaget for menneskers verdighet og
ukrenkelighet. Denne artikkelen bruker benvevnselsen Hume 1991, selv om dette egentlig er en dansk oversettelse (med kommentarer) av hans verk.
Humes metodologiske
forklaring og begrensninger på vår forståelse
Ifølge Hampsher-Monk var bare toleranse ønskelig i de
spørsmålene som ikke man kunne fastslå med sikkerhet var riktig. Dette må ses i
sammenheng med datidens religiøse innflytelse – slik at spørsmål som ikke fikk
noen tros-svar i skriften (med mofifikasjoner?) stod man fritt i. Og – mange
moralske svar kunne man finne her, men det eksisterte også spørsmål som ikke
gav entydige svar, og kanskje var det kryssende hensyn? Man kunne ikke
observere alt innenfor religiøse spørsmål, og man hadde på den annen side ingen
raske svar på uforklarligheter. Dette i seg selv taler vel kanskje for
toleranse mellom både troende og ikke-troende? Og – dette koker igjen ned til
Humes uttalelse at man sjelden kan, omskrevet, fastslå med 110 prosent
sikkerhet. Men mye vet vi.
David Humes tanker –
i forkortet form
Innfallsvinkelen til Hume er, som tidligere nevnt,
erfaringsbasert – ingen lover kan
trekkes uten at vi har erfart dem. Han
snakker foraktelig om hypoteser, men jeg vet ikke helt hvorfor – kanskje er det
på grunn av våre fordommer vi utleder dem fra? Men uten før-forståelse kan vi
ikke gripe fenomener. Vi har ingen medfødte forestillinger, sier Hume (1991:50).
Han skiller seg derfor fra andre tenkere, som mener at vi er født med en sterk
og sunn karakter. Der denne bevisstheten framtrer, fra et glemselens slør. Hume
skiller mellom inntrykk og forestillinger (Hume 1991:49). Der vil
jeg innvende at inntrykk sitter i sjelen, mens forestillinger sitter i hodet.
Det er derfor kanskje ikke alltid at vitenskapen kan rasjonaliseres slik det
kanskje gjøres på den måten det gjøres i dag. Eksempelvis kan en tenke seg
rasjonaliseringsprogrammer i bedrifter, der man har mangelfullt grunnlag fra mange
sider – til å trekke kloke valg? Og derfor gjøre Hume til en ubestridt
rasjonalist, slik vi i dag forstår begrepet, er derfor usikkert? Samtidig må
man være nøktern på dette felt. Hume sier videre at man ikke kan vite noe om
noe, før man har følt det i vår bevissthet – det er kanskje hans sentrale syn
på erfaring (Hume 1991: 50). Da kan man tenke seg at å lese, høre om hendelser,
er tilstrekkelig for denne fornemmelsen. Å lese om ubehag, vekker ubehag.
Samtidig kan man derfor konstatere at for mye ubehag i samfunn (å lese) skaper dis-harmoni overfor menneskets natur,. Derfor er det samtidig viktig med folkeopplysning.
Årsak-virkning
Hans teorier om årsak og virkning er greie (Hume
1991:50—52). Hume viser til både biljardkuler og historie, da han sier at årsak
og virkning også vil gjelde i verdensutviklingen. Det vil være problematisk for
et studie som eksempelvis statsvitenskap å proppe det med for mye historie, for
dette regnes som to adskilte faggreiner, og statsvitenskapen kan sammenfattes
med mange andre - selv om det finnes
overlapping i begge fag. Det er imidlertid et problem for statsvitenskapen med
for lite historisk analyse, og det er et problem for historie-faget med for mye
løsrevet empiri. På den annen side, kan man ofte ikke innenfor noen av disse
fag observere de kausale mekanismene,
slik at dette blir vanskelig å sammenblande disse faggreiene i for stor grad.
Men å skulle si at det ikke eksisterer kausale mekanismer, er også
problematisk. Kausal mekanisme kan defineres som det som binder to begivenheter
sammen. Men den største trusselen mot dette igjen, er vanetenkning, at alt bare
vil gjenta seg – hva gjelder stort og smått. Det finnes så uendelig mange
faktorer innenfor sosial forskning, som gjør det problematisk. Og dette er nok
også årsaken til Willochs læresetning: ”Historien gjentar seg aldri, det er
fordi man ikke kjenner historien, den vil gjenta seg?” Altså – hadde man kjent
alle faktorer, kunne man stanset feilskjær. Likeledes – kjenner man historiens
alle faktorer, gjentar den seg ikke – og vil i alle tilfeller ikke være
identisk.
Om filosofiens
variasjon
På Humes tid var det meste kalt filosofi. Hume snakker om de
forskjellige arter av filosofi. Synes det er merkelig at det gjøres en
distinksjon mellom samfunnsvesen og fornuftsvesen, av Hume (1991:70).
Hvorfor skulle dette være motsetninger?
Vær filosof, men vær i all din filosofi
menneske” David Hume.
No comments:
Post a Comment